Ha javasolhatom, uraim, ideje csatlakozni az ünnepséghez.
Az egyedül üldögélés árt a léleknek.
Tyreen kapitány! Elég idös már ehhez?
- Számít az? - Nekem nem.
Nincs itt a nö.
Nagy kár.
Volt valami abban a nöben.
Volt, tényleg volt.
Emlékeztetett...
az atlaszselyemre.
- A puha, fehér selyemre. - Örnagy!
Bocsásson meg, örnagy úr!
Keringöt!
Örömmel, uram.
- Graham hadnagy! - Uram!
- Miért nincs az örszemekkel? - LeváItottak, uram.
Folytassuk!
Uram, véleményem szerint több ör kellene az örházhoz,
különben a francia foglyok megszöknek.
Köszönöm a véleményét, hadnagy.
És most, bízom benne, hogy folytatja.
Nem, uram. Amint látja, éppen lekérek, uram.
- Mi? - Lekérek, uram.
Graham hadnagy, maga ivott?
- Seńorita. - Köszönöm, hadnagy.
Esetleg egy mexikňi táncot?
El akartam búcsúzni és megköszönni.
Jň volt megünnepelni, hogy élünk.
- Itt akar maradni? - Nem tudom.
A férjemet akkor ismertem meg, amikor orvostanhallgatň volt Bécsben.
A családom hevesen ellenezte.
Annyira hevesen, hogy már nem is köt oda semmi.
Itt pedig szükség van rám.
Linda kivételével nincs senki más 160 kilométer távolságban.
Elköszön a nevemben Tyreen hadnagytňI?
Örömmel.
Tetszett, ahogy felkért táncolni.
Mintha egy báIteremben lennénk Bécsben.
- Kedves kis színjáték volt. - A hadnagynak van stílusa.
Biztosan érdekes ember.
Romlott. De én meg fogom menteni.
Köszönöm a kedvességét.
Nem is érzek mást, mint kedvességet.
Legközelebb majd érdekesebb leszek.
Hadley! Wiley! Hozzátok ide az öszvéreket!
Lňra! Sorakozň! Menjenek oda!
Ryan hiányzik, uram. Graham elment megkeresni.
- Ki kereste meg Grahamet? - Gomez.
Gomez örmester, bánjon finoman a kürtössel!
Beteg.
Csak lassan, Ryan közlegény, csak lassan!
Örülünk, hogy úgy döntött, velünk tart.
Ha elöre szňIt volna, elküldhettük volna Gomez örmestert,
hogy ágyban szolgálja fel a reggelijét.
Ryan, száIljon nyeregbe!
Mindenki felsorakozott és...
Mindenki jelen van és felsorakozott, uram.
Azt látom, Graham hadnagy. Tisztán látom.
Gondolom, most már el tud velük indulni.
Kettesével balra, jobbra át!
Tegnap este az örnagy hagyta a francia foglyokat megszökni.
Azt reméIte, elmennek a helyörségükbe erösítésért.
Így is történt.
Aznap délután kiküldte Graham hadnagyot néhány közlegénnyel csalinak.
Mi visszahúzódtunk és vártunk.
Jefferson, az a sáI az ágyún díszelegjen, ne magán!
- Igen, uram. - Wiley, biztosítsa a málhásokat!
Chillum örmester, kint vannak az örszemek?
Igen. Nem mintha bármi hasznuk lenne.
Ha a dzsidásoknak tábori ágyújuk van,
begurítják, leadnak egy sor lövést, és elintéznek minket...
a 3 méteres lándzsáikkal, amiket cipelnek.
Nem, letáboroznak.
Megbocsásson, hadnagy, de ezt ki áIlítja?
Én.
Hát nem csinosak?
A fiaimmal úgy is le tudjuk gyözni azt a csapatot, legalábbis a gyalogosokat,
ha egyik kezünk hátra van kötve.
Az hogy lehet, Aesop?
Puhányak, O. W. Sosem jártak délen.
Felzárkňznak.
Kevesebb mint 8 kilométerre lesznek Grahamtöl, mire teljesen besötétedik.
És ha nem áIInak meg?
És ha nem táboroznak le? Csak mennek, és porrá zúzzák a hadnagyot?
Hatalmas az Úr keze.
Január 15. A franciáknak három napba telt, mire felfedezték,
hogy csupán egy féIkarú felderítöt és egy áruló apacsot üldöznek.
Mr. Potts és Riago gondolta, hogy már biztonságban vagyunk,
hát eldöntötték, otthagyják öket, és megkeresnek minket.
Mi pihentünk és gyógyítottuk a sebeinket.
Hé! Megfulladok!
- Jöjjön be! - Már fürödtem.
Jň a víz!
- Elöször borotváIkozol, Tim? - Igen.
- Talán már Ryannek is kéne szňlítanunk. - Bizony.
Várjuk, hogy Mr. Potts, Gomez örmester...
és a lázadó kapitány visszatérjen a felderítésböl.
AttóI félünk, hogy a franciák a falun torolták meg a dolgot.
Folyton Lindára gondolok, és imádkozom a biztonságáért.
- Mi történt? - Mint mikor egy madarat látunk meghalni.
- És a nö? - Nem tudom, Amos.
Ha felakasztották, már levágták.
Azokhoz a csinos kalapos fiúkhoz képest az apacsok misszionáriusok.
Sose becsülje alá az eurňpai nevelés értékét!
- Charribának nincs jele? - Amiatt ne aggňdjon, Amos.
Elnyújtja a taláIkozást.
Szerintem annyi történetet akar hagyni magárňI, amennyit...
a népe ezer évig mesélhet a tábortüz mellett.
Gyógyulgattunk, ismét egységgé váItunk.
Kemények voltunk és éberek, alig vártuk a csatát,
amikor megtörtént, amit az örnagy legjobban gyülölt.
Uram! Egy dezertör!
O. W. Hadley megszökött, uram. Tegnap éjjel.
Eltünt egy lň, az élelem- és löszerraktárba betörtek.
Mr. Potts, Riagňval eredjenek a nyomába.
Hozzák vissza azt az embert!
Ez nem az én feladatom, örnagy.
Nem arra szerzödtem, hogy honvággyal küszködö katonafiúkat hajkurásszak.
Az enyém!
JňI van, örmester, keresse meg!
Bocsásson meg, uram,
de mit csináInak Hadley közlegénnyel, ha elkapják?
Hogy mit?
Fiam, az lenne a mi szerencsénk, ha ö megölné.
De ha nem ö, akkor megteszi az örnagy.
Ó, nem, Mr. Potts,
az örnagy nem fogja.
Két nap múIva Gomez örmester visszatért O. W. Hadley-vel.
A nap során megtaláIta a doktornöt néhány gyerekkel és Lindával.
Mindnyájan elmenekültek a falubóI.
Az örnagy nem vesztegette az idöt, hogy O. W. Hadley-t bíróság elé áIlítsa.
Fiúk, az istenit, azt akarom, hogy tudják, milyen egységünk van.
Ö kíméletlenül golyňt eresztett belém.
És hagyott volna kivérezni,
ha nem lett volna az a hölgy, aki odajött, és bekötözte a lábamat.
Most már tudják, hogy nem vagyok dezertör.
Csak azért mentem el a faluba, hogy egy kis seńoritának udvaroljak, és üdvözöljem öket.
Vissza akartam jönni. Tényleg.
Mind tudják, hogy mindig az én nagy testvérem mellett maradok.
- Nem így van, Arthur? - De igen.
És nem hagyod, hogy lelöjék a te atyafidat, mint egy dezertört, igaz, Arthur?
Teszel ellene valamit, nem?
Örmester, nem akarok felnézni rá.
Kapitány!
Maga ismer engem.
Elmentem máskor is.
De mindig visszajöttem, nem?
Maga megkorbácsolt érte, és meg is érdemeltem.
De egyszer sem ölt meg.
Ugye most sem fog átadni egy jenkinek,
csak mert vágyňdtam egy nö után?
Nagyon édes kicsike, kapitány.
Csinos és udvarias, és egy hölgy. Tényleg az.
És azt az ételt a rokonainak vittem.
Emlékszik rá, kapitány?
Táncoltam vele és bemutattam magát neki. Emlékszik rá, ugye?
Emlékszem.
Chillum örmester, elmondaná, hogy ebben a táborban mindenki tudta,
hogy az a falu leégett, és az emberek szétszéledtek?
Azt tudom, örnagy, uram,
de gondoltam, elüldögélek ott, és megvárom, amíg visszajönnek.
- Hadnagy! - Igen, uram.
Maga szerint mennyi élelem és löszer tünt el?
Három ember egyheti adagja, uram.
Nézze, örnagy, felejtse el a szabályzatot!
Az egység tagjai az életüket kockáztatták azért a készletért.
Talán elkerülte a figyelmét, de ö is az életét kockáztatta.
Közlegény,
magát lelöjük.
Hadley!
Örnagy, adja át nekünk! Majd én elintézem!
Nem engedem, hogy megölje!
Maga valamikor katona volt. Tudja, mit beszéI?
Azt mondom, hogy ha megöli ezt a fiút, az a dolog kezdete, és nem a vége.
Maga kimerült, Ben.
Valamikor szikla volt, most viszont szétmorzsolňdik, mint a régi kréta.
Hadnagy, sorsoljon ki egy kivégzöosztagot!
- Konföderalista ne legyen benne. - Igenis, uram.
Azt mondtam, szolgáIni fogunk ebben az egységben, és szolgáIni is fogunk!
De csak amíg el nem kaptuk az apacsot.
Aztán pedig, örnagy,
meg fogom ölni.
Tényleg, Ben?
Igen.
Igen, Amos.
Hagyja, hogy lelöjenek, kapitány?
Ez a kötelességem, fiam.
Eszébe kellett volna jutnia, hogy az örnagy alá tartozik, nem alám.
SajnáIom!
Ennyi, fiúk, az istenit,
lássatok hozzá, és essünk túI rajta!
A pokolba, örnagy, maga azt teszi, amit tennie kell,
de átkozott legyen érte a lelke, és Isten áIdja Robert E. Lee-t!
Megosztott egység lettünk, és félek, ezt a törést már semmi sem hozza rendbe.
A saját embereink közül is van, aki keserüen érez az örnagy iránt.
De ö viseli a parancsnokság terhét, és én nem vagyok rá megfelelö, hogy elítéljem.
Én nem vagyok a katonája.
Nem tudtam elviselni, hogy velük legyek, annak a nagy gyülöletnek a közepén.
- Magával tarthatok? - Nem féI a tigristöl?
Maga az a tigris, ami ezekben a hegyekben kňszáI?
Nem, örnagy, nem félek.
- Milyen szép itt! - Én sem rontom el?
Nem.
Ami ma történt, az szörnyü volt.
Egy kicsit mind meghaltunk azzal a fiúval.
De talán maga leginkább.
Miért van velem?
TúI sok haláIt láttam,
és kétségbeesetten érezni akartam, hogy élek,
hogy mindketten élünk.
Ugye nagyon bánt az, ahogyan az emberek irántad éreznek?
Azzal foglalkozom, hogy harcolnak, nem azzal, hogy éreznek irántam.
De miért olyan fontos ez a harc?
Vannak más dolgok is.
A férfiak megértik a harcot. Az hiszem, néha talán szükségük is van rá.
Az igazság az, hogy könnyü csináIni.
Elfelejted a gondjaidat, a feladataidat,
csak valaki adjon enni, és mondja meg, mit tegyéI.
De te kinek felelsz?
Ha elmész Durangňba, rejtözködnöd kell, igaz?
Nehéz lesz, de nem lehetetlen.
GondoltáI valaha arra, hogy az Egyesült ŔIlamokban élj?
Erre nem gondolok, örnagy úr.
Vedd ki!
Nem lehet. TúI mélyen van. TúI közel van az ütöérhez.
El kell, hogy vigyenek Durangňba az orvoshoz.
Az egységgel maradok.
HozzáI egy kis whiskeyt és kötszert. Menj!
Örmester, hozzon egy hordágyat az örnagy úrnak!
Megérett a távozásra, örnagy.
És ideje lenne, hogy meg is tegye.
Tulajdonképpen fel kéne hagynia az egész katonáskodással!
Csapdába esett a folyňnáI. Lesböl támadták meg, mint egy hadnagyocskát.
Egy fiú halálát okozta, és megszegte a saját parancsait.
És most mivel magyarázza, hogy a saját örséggyürüjén kívül van?
Mit müvel, örnagy, egy nö karjaiban nyugtatgatja a lelkiismeretét?
Egy, ha szabad így mondanom, elég kétes erkölcsü nöében?
Elöször is, mi a fészkes fenét keres itt, Amos?
Nagyon sok a francia katona Durangňban.
Nem mutatjuk meg a zászlňt!
- Nem beszélem a nyelvüket. - De megérted.
Örnagy!
Közel van, nagyon közel.
Ha arra gondol, hogy levágja a lábamat, ne tegye.
Csak azzal foglalkozom, hogy megáIlítsam a vérveszteséget.
Bár a nagy része alkohol.
Hét nap múIva tud majd járni, tizenkét nap múIva pedig lovagolhat.
Két nap múIva járni fogok, és másnap lovagolni.
Mr. Potts, Gomez örmesterrel most már visszatérhetnek az egységhez.
Egyedül is eljutok a folyňhoz a táborba.
És teljes mértékben képes leszek onnan követni a nyomukat.
Jobban tenné, ha nem mászkáIna azokon az utcákon, Amos.
Nem valňszínü, hogy mexikňinak nézik.
Nem, semmi értelme.
Tudnak rňlam azok a franciák.
Csak arra várnak, hogy futni kezdjek, és elvezessem öket az egységhez.
Úgy látom, a francia barátaink még mindig várnak.
Tequilát. HoztáI tequilát?
Innivalňt kértem! Ez egy köpéshez sem elég.
Nem.
Persze, naprňI napra jobb.
Hamarosan táncolni is tudok vele.
Nem hiszel nekem?
Megmutatom. Gyere!
Miss Covington, remélem megtisztel a következö francianégyessel.
Várj, és meglátod.
Ez a hadsereg nem táncol,
nem menetel és nem harcol.
Kivéve ezt az utolsň csatamezöt.
Guaymasban csatlakozunk a franciaellenes mexikňiakhoz.
Azért jöttem, hogy megnyugodjak, még éIsz.
Élek.
Igen, látom.
Óvatosnak kell lenned.
A francia rendörség már gyanakszik erre a helyre.
Várj!
Ha valaha kijutok innen...
A háború nem tart örökké.
De magának igen, örnagy úr.
Nem, a háború nem tart örökké.
"Ébredj! Mert a reggel az éj edényébe
"Dobta a követ, mitöl a csillagoknak kihuny a fénye"
- Maga mit keres itt? - Azért jöttem, hogy megmentsem.
Az egész estét a keresésével töltöttük.
- Miért? - Hogy én magam ölhessem meg.
Ez érthetö.
Nos, ott megy a mi kis házörzönk.
Megyünk, örnagy?
Iszom, Ben. Tudta?
Ez az én hatalmas sikerem titka. Hogy iszom.
De nem iszom eleget.
Maga miért nem iszik, Tyreen hadnagy?
Sosincsenek kételyei, hogy ki is maga?
Én már három ember is voltam, Amos.
Ez elég egy életre.
- Ír bevándorlň... - Elbocsátott amerikai tiszt.
És konföderalista árulň.
- Nekem egyik sem tetszik. - Hát, ez nem véletlen.
Menjen tölem!
Parancsom van, a jellemének megfelelö.
A hátsň ajtňn át kell kivinnem.
- Fejezze be! - Az örjárat! Azonnal mennünk kell!
Hagyjanak békén, mind!
Csapat!
Gomez örmester!
Örnagy úr!
Tüz!
Graham hadnagy még 30 éves kora elött tábornok lesz!
Hát most gyerünk, ki innen!
- Igyekezzen! - Ben, az isten szerelmére, hagyjon engem!
Miért is ne, örnagy?
Arra sem érdemes, hogy megöljem!
Amíg az apacsot el nem fogjuk, vagy meg nem öljük.
Január 30. Azt hittük, elveszítettünk három közlegényt Durangóban,
de kettö ma reggel visszatért, és megint egység lettünk.
- Graham hadnagy! - Igen, uram.
Amikor elmentem, különleges parancsot adtam magának. Maga nem teljesítette.
Nem, uram. Maga parancsot adott nekem.
AttňI kezdve én adtam a parancsokat.
Ebben biztos vagyok. Vegyen egy szivart!
Induljanak, hadnagy!
Futottunk a franciák elöl, miközben az apacsot követtük,
de kifutottunk az idöböl.
A franciák sürübben járöröztek, mi viszont nem kerültünk közelebb Sierra Charribához.
- Mennyi ideje? - Négy vagy öt ňrával ezelött.
Charriba azt mondja, magának a keresztény istenével kell megbékéInie,
mivel hozzá fog menni.
Nyilván jobban megsértettük az öreget a folyňnáI, mint gondoltuk.
De legalább most már be kell fejeznie.
Eddig nyugaton keringett.
Egy-két hét múIva valamikor megint meg fog támadni minket egy kanyonban,
vagy egy folyň közepén, éjjel vagy hajnalban.
Meddig hagyjuk, hogy ez az indián a saját feltételeivel harcoljon?
Mostanáig.
MostantňI kezdve behúzzuk fülünket-farkunkat, és rohanunk haza,
- egyenest a Rio Grandéhoz. - Hagyná megszökni Charribát?
Mondjuk úgy, egyenlö esélyt adok neki, hadnagy.
De jň látszatot kell keltenünk, örnagy.
Elöször menjünk jobbra, aztán irány a folyň. De tényleg sietnünk kell!
Ha nem sietünk, ott fog ránk várni, ahogy most is.
- Honnan fogjuk tudni? - Nem fogjuk, amíg meg nem történik.
SzáIljon lňra, hadnagy, és indulás!
- Vágja le, Sam. - Vágja le maga, örnagy!
Azt hiszem, ö rászolgáIt erre.
Március 23. Ma megtudtuk, hogy Riago hüséges katona volt.
Keservesen bánom a gyanakvásaimat, ahogy biztosan az örnagy is.
Április 18. Futottunk az apacsok elöl és a franciák elöl,
majd köröztünk, és elindultunk a folyó és az otthonunk felé.
Az emberek dühösek voltak, azt akarták, folytassuk az üldözést.
És akkor hirtelen mind ráébredtünk, hogy nem valami elöl futunk.
A kutatásunk vége felé rohanunk.
A folyň nincs másféI kilométer ide.
Ez az utolsň esélye, örnagy.
Az éppolyan jň hely, mint más, hogy megcsinálja, amit akar.
Örmester, ha az örszemeit elég messzire helyezné ki,
az apacs talán békén hagyná öket.
De történjék akármi, ne tüzeljenek, amíg nem támadnak magukra.
Ne feledje a parancsokat, és reménykedjen!
Sok szerencsét, Mr. Potts.
Most majd kiket küldesz ellenem?
Tüz!
Milyen kicsinek látszik!
Elég nagy volt, fiam.
Most, örnagy,
vagy a folyň túIsň partján, Texasban?
Most megfelel, Ben.
Fiúk, ha akartok bunyňt látni, itt lesz egy!
Gyertek fel, és nézzétek meg!
Megfeledkeztünk a franciákróI, de a franciák nem feledkeztek meg rólunk.
Hol tudunk átkelni a folyňn Texasba?
Az egyetlen sekély rész féInapi járňföldre van innen, örnagy.
Nyergeljen fel a csapat, hadnagy, hazamegyünk.
- Gomez örmester! - Uram?
- Nyergeljenek a katonák, indulunk! - Igen, uram.
GratuláIok, örnagy.
Úgy tünik, végre taláIt magának egy valňdi háborút.
- Gomez örmester! - Uram?
ŔIlítsa hadrendbe az embereit,
készüljenek fel egy elölröl érkezö lovastámadásra!
Nem fognak támadni, örnagy. Miért tennék?
A pozíciňjuk megtartásával itt tartanak minket a többieknek.
- Nekik kell mennünk! - Amikor elkészülök.
- Graham hadnagy! - Uram?
- Készítse a nehéztüzérségét! - Igen, uram.
- Készen van, uram. - Simon!
Elö a muníciňval,
Eurňpa büszkeségét készülünk megtámadni!
Igenis, uram.
- Nos, Ben? - Öt lovasra lesz szükségem.
Oldalba támadom öket, miután megtörte a rohamukat.
- Remek! - Remek.
Hadnagy, mutassa meg a lobogňt!
- Zászlňvivö! - Uram?
Mutassa fel a lobogňt!
- Chillum örmester! - Uram!
Vágja a kanňcot 457 méteresre! Magasság 20...
- Legyen 28 fokos! - Készen van, uram!
Kezdödhet a tánc, hadnagy!
MásféI kilométer, talán kevesebb.
Most fognak jönni.
- Gomez örmester! - Uram?
- A kürtszň lesz a jel, hogy tüzeljenek. - Igenis, uram.
Csapat, támadás!
Ha valamelyik nyavalyás gringo tüzel a jelzés elött,
hát Istenre esküszöm, megölöm!
Ha jelt adok, a lovakat! Ismétlem, csak a lovakat!
Az emberei, lňra fel!
ŔIlítsanak fel egy elöörsöt a szirt lábánáI!
Itt jön a második hullám, Ben. Mi készen áIlunk, ha maga is.
Gyüljenek körém!
Örnagy, viszontlátásra Texasban!
Arra mérget vehet! Kürtös!
Dundee!
Mindenki jelen van és felsorakozott, uram!
Adja ki a parancsot, uram!
Indulás, hadnagy, kettes oszlopban!
Kettes oszlop!
- Ryan közlegény! - Uram!
- Fújja, fiam! - Igen, uram.
Elöre, indulj!
1865. április 19.
A franciákkal vívott rövid, ám sok áldozatot követelö csata után...
átkeltünk a Rio Grandén, és visszatértünk az Egyesült Államokba.
Bövített váItozat
Ripped by: SkyFury